Янгольські крила та рибки, нескінченні кола та спіралі – авторські писанки Алевтини Мельничук заворожують, притягують погляд, наче магніт. “Неможливо зробити дві абсолютно однакові писанки, кожне яйце виходить по-різному”, – каже мисткиня.
![](https://amalfrankfurt.de/wp-content/uploads/sites/5/2024/03/IMG_7324.jpg)
Алевтина – художниця, писанкарка, студентка двох мистецьких вишів і популяризаторка народного мистецтва України. У Німеччині вона біженка: після повномасштабного російського вторгнення виїхала з рідного Луцька разом із матір’ю, молодшими братами та сестрою. Зараз Алевтина живе у Кронберзі та навчається у вищій школі мистецтв у Франкфурті-на-Майні, де експериментує з техніками та матеріалами у стилі мікс медіа арт. Напередодні Великодня у Майнці відбулася виставка робіт майстрині, на якій вона представила три нові колекції писанок.
![](https://amalfrankfurt.de/wp-content/uploads/sites/5/2024/03/DSC_0122.jpg)
Яйця, що “розповідають” історії
“Кожну писанку можна “прочитати”, базуючись на тих символах, які на ній зображені, яка кольорова гама використана. Тобто розписане яйце, як книгу, можна “прочитати” і сказати, про що воно”, – розповідає Алевтина Мельничук.
Спеціально для виставки майстриня розмалювала кілька десятків писанок. Виготовлення одного яйця з авторським дизайном займає від трьох до шести годин. На традиційні писанки йде значно менше часу. Вони прості – але в тому їхня краса, каже Алевтина:
“Я зробила дослідження, які символи використовували в моєму регіоні, на Волині, і вже базуючись на цьому дослідженні створила колекцію традиційних писанок. Вони одноколірні або двоколірні, у стриманих тонах, адже в той час не було штучних барвників. Я старалася максимально наблизитися до тих давніх писанок, коли все було з природних барвників, не таке яскраве, як зараз ми можемо побачити”.
![](https://amalfrankfurt.de/wp-content/uploads/sites/5/2024/03/DSC_0100.jpg)
Інші дві колекції – авторські. У них мисткиня теж використовує традиційні для України символи, але інтерпретує їх в експозицію в своєму авторському баченні.
“Друга колекція – з ангеликами у поєднанні з рибкою. Бо рибка – це символ Ісуса Христа. Є така історія: в часи, коли християнство було поза законом, віряни збиралися на таємні зустрічі. І тоді на дверях малювали рибку, щоб знали, що саме там проводиться зустріч. Звідти й пішов той символ, – розповідає Алевтина. – Третя колекція – це більш абстрактні візерунки. Там вже не можна побачити ангела як фігуру, де-не-де зустрічаються крила ангела або дуже багато кіл. Сама колекція називається “Нескінченність”. У ній теж багато символів. Наприклад, драбинка, яка означає від неба до землі”.
![](https://amalfrankfurt.de/wp-content/uploads/sites/5/2024/03/433029473_330625473334912_63814401573984138_n.jpg)
Ідеальне тло для виставки
Майстриня тішиться: на виставку завітало чимало людей – як українців, так і німців. Захід проходив в Українській Греко-Католицькій церкві Майнцу. Місцеве приміщення стало ідеальним тлом для писанок Алевтини, підкресливши їхню естетику та посиливши передчуття Великодня. Оформити та організувати виставку дівчині допомогли волонтери Українського товариства в Майнці.
![](https://amalfrankfurt.de/wp-content/uploads/sites/5/2024/03/IMG_7391.jpg)
“Мета нашого товариства, додатково до збору гуманітарної допомоги для України, – це ознайомлення жителів Німеччині та всіх зацікавлених осіб з українською культурою та традиціями. Напередодні Великодня – це писанкарство, один з різновидів прадавнього народного мистецтва, наповнений глибоким духовним змістом. Разом з молодою талановитою майстринею Алевтиною Мельничук ми хотіли показати цей захоплюючий світ ліній, орнаментів та кольорів і надати можливість поринути в нього. Ми щиро вдячні Українській Греко-Католицькій церкві в м. Майнц за приміщення та підтримку!”, – зазначає Наталя Іоссіфідіс, член правління Українського товариства в Майнці.
![](https://amalfrankfurt.de/wp-content/uploads/sites/5/2024/03/IMG_7387.jpg)
Хобі стало професійним заняттям
Свої перші писанки Алевтина Мельничук розписувала ще в дитинстві разом із бабусею. Шлях до професійного писанкарства почався в третьому класі, коли батьки віддали дівчину до художньої школи.
“Моєю вчителькою була Віра Конська, художниця та майстриня народного мистецтва України. Це вона навчила мене основам писанкарства, від неї я перейняла багато того, чим я займаюся зараз. Однак я не одразу зрозуміла, що хочу бути писанкаркою. Це вже прийшло пізніше, коли я відчула, що мені дуже подобається цим займатися. А до того це було просто моє захоплення, хобі. Я робила писанки на Великдень, вигравала конкурси, на які мене посилали від художньої школи, двічі ставала президентською стипендіаткою”, – згадує майстриня.
![](https://amalfrankfurt.de/wp-content/uploads/sites/5/2024/03/DSC_0117.jpg)
Після школи Алевтина вступила до Національної академії образотворчого мистецтва і архітектури в Києві. Коли почалася повномасштабна війна в Україні, дівчина разом із сім’єю виїхала у пошуку притулку до Німеччини та продовжила навчатися онлайн. Зараз Алевтина – студентка двох мистецьких вишів. У Франкфурті-на-Майні вона вчиться у Städelschule – це вища школа мистецтв при однойменному музеї. Виш приймає щороку лише близько 20 студентів із приблизно тисячі заявників, загалом у ньому навчається до 150 студентів із різних країн світу.
“Спочатку я ходила на заняття як вільна слухачка, потім з’явилася можливість перевестися на гостьову програму, і вже пізніше – на повну програму навчання. Цей виш орієнтований на міжнародних студентів, тому мова навчання – англійська, а я нею добре володію“, – пояснює Алевтина.
![](https://amalfrankfurt.de/wp-content/uploads/sites/5/2024/03/RAW_9592-1.jpg)
У мистецькій академії в Києві дівчина здобуває академічну освіту, а Städelschule – це змога експериментувати, шукати нові способи творчого самовираження. Алевтина пише картини, багато працює в техніці мікс медіа. Це змішування всіляких матеріалів і засобів, наприклад, створення колажів.
“У Städelschule я експериментую з різними медіа, але і не забуваю про писанкарство, бо воно є частиною мого мистецького життя. Це цікаво для міжнародної аудиторії, зокрема техніка із нанесенням воску. Процес виготовлення писанки, як ми робимо її в Україні, він не дуже відомий тут, за кордоном. Звичайно, тут теж розписують яйця, але використовують інші техніки”, – зазначає майстриня.
“Хочу презентувати українську культуру”
На виставках студентських робіт, які щороку проходять у Städelschule, Алевтина Мельничук теж представляє свої писанки. А торік її творіння можна було побачити у Брюсселі.
![](https://amalfrankfurt.de/wp-content/uploads/sites/5/2024/03/RAW_9669.jpg)
“Кожного року я намагаюся, якщо є така можливість, щось виставити та показати. Адже є думка, що традиційне мистецтво – це не цікаво. Мені хочеться в іншому ключі показувати, що воно гарне, інше, не таке, як люди думають, – пояснює мисткиня. – Я хочу продовжувати займатися писанкарством. Це те, в чому я знайшла свою медитацію. Не знаю, чи я залишатимусь у Німеччині – це покаже час. Але знаю напевно: мені хотілося б і далі презентувати нашу українську культуру“.
Всі фото – з особистого архіву Алевтини Мельничук